NAJLEPŠE VEČE MOG ŽIVOTA
Obrada Donato Di Bergamo
Trenutak. Šta nosite u toj torbi?
Ništa.
Prazna je.
A... krećete na put sa praznom torbom?
A vi imate vremena za gubljenje?
Nažalost imam a sada ćete i vi sa mnom da ga gubite.
Izadjite i pokažite šta nosite u prtljažniku.
Znači to vi gušite saobraćaj!
Dozvoljavate? Samo jedna informacija.
Trebalo bi da podignem ovu robu. Predao sam je u Milanu vašem službeniku.
Tamo pozadi. Čekaju vas.
Evo ga!
Moje poštovanje, dotore. Kako ste? Sve u redu?
To je moje?
Malo sam kasnio na granici. Plašim se da se banka ne zatvori.
Ako bi mogli da malo požurimo...
Evo!
A ne, vidite, u pitanju je greška. Šta mi to daješ? Marmeladu?
U Milanu sam ti predao sto...
A... skoro da me strefi infarkt!
Stani! Nećemo da brojimo?
Šta radiš?
Tačno trinaest kila.
Da? - Lepe i izbrojane!
A, je li?
Sto miliona je trinaest kila?
Po odbitku kartona.
Što, niste znali? - Ne.
Molim vas!
Ja sam klijent. Treba da položim...
Ma kakvi... da nekog nadješ!
Zbog kašnjenja dva minuta! I šta?
Bankarska zemlja... a one zatvorene!
Ej... svako je to mogao da bude!
Misliš. U Švajcarskoj smo... ali ovo je sto miliona!
Nije za igru!
Izvinite, znate čiji je ovo motor? Vama kažem, flik!
Trenutak, čekajte!
Trenutak? Blokira me!
A, evo ga tamo! Vidi kako ovaj ide!
Slušaj, motociklista, zar se ovako parkira?
Šta zamišljaš da si sa tom prskalicom?
Idemo, brzo, sklanaj se!
E to nisam očekivao.
Izvinte ako sam vas povredio.
Možete i da ga ostavite ovde, ne moram da pomeram kola.
Imao sam zakazano u banci ali je bila zatvorena
pa moram da ostanem u Švajcarskoj do sutra ujutru.
Vi stvaljate kacigu pa zaključujem da odmah krećete.
Recite! - Spavaću ovde u hotelu Splendid.
Zvali ste me?
Ja vas zvao? - Da, vi. - Nisam.
U redu, razumeo sam. - Ipak hvala, flik!
Prekinuo nas je ovaj flik. Rekao sam vam...
ako bi na jedno pićence tu kod Splendida?
Ne ustručavajte se.
Opa, koja snaga! Ja ne bih mogao!
Šta, odlaziš?
Evo me!
Sinjorina... vidite da sam vas stigao?
Sada možemo da stane...mo!
Čekaj!
Stani! Gde to idemo?
Stop! Stani!
Izvinite, molim vas, stala su mi...
kola!
Gde ima telefona... da pozovem pomoć na putu?
Kola su mi stala.
A, vi ćete da me povezete?
Hvala. Da pomerim auto.
Ne brinite, sam ću. Ionako je nizbrdica.
Eto!
Torba, o! Izvinite!
Nije toliko zbog torbe ali...
Ključeve ću da ostavim u bravi.
Hvala.
Oprostite.
Ne shvatam zašto su stala, tako odjednom.
Proverio sam karburator, svećice, alnaser...
Kakvi! Sve je u redu.
Razumem se ja u motore.
A i kako ne bi, imao sam kola i kola!
Ovo mi se nikad nije desilo.
Misterija. Prava misterija.
Konj nikad ne izneveri!
Dobro, reći ćete: "Ne ide 280 na sat ali..."
Čuj, čeveče, kad stižemo?
Ima ovde telefona?
O, baš fino, neko ko priča! Dobar dan, gospodjo.
Stala su mi kola. Mogu da telefoniram?
Nažalost ne razumem... hteo bih da telefoniram.
Telefona... a, idemo! Telefonire!
Uopšte ne razumem.
Snalazim se skoro sa svim jezicima, ali sa nemačkim...
nikako. Telefonire!
Simpatična...
Da podjem za vama?
Znam samo "ja".
Baš ste euforični. Zašto se smejete?
Ja sam vam smešan?
A... italiano! - Pozdrav maestro! - Dobar dan, gospodine.
Vi... želite da telefonirate?
Pa da, ako je moguće. Kola su mi ostala nasred puta.
Hteo bih da nazovem nekog mehaničara.
Imamo braću Kiršen u Langborgu. Dobri su i pošteni.
Hvala. - Da operem ruke, odvešću vas.
Birao sam ovde jarebice. To je delikatan posao.
Divljač treba malo da odleži ali ne sme da zaudara!
A ova je odležala?
Ako životinju pogodi jedna ili dve sačme...
tada je napadnu samo mikrobi u probavnom traktu koji nisu štetni,
ali ako je pogodjena sa puno sačme "ružom", kako se kaže,
imficira se mišićno tkivo mikrobima koji dovode do kvarenja.
Kako se ovaj zamak zove? - Šato de la Brunetier.
Sigurno je mnogo star? - Gradjen je u dva različita perioda.
Jedno je krilo u romanskom stilu, a drugo u gotskom, eto!
A ko je vlasnik? - Poslednj grof de La Brunetijer.
Teški su ti grofovi za umiranje! - E, kucnuće i njegov čas!
Hajde, pozovi ih. - Odmah, gospodine!
Ovo je dnevni boravak? - To je sala za sudjenje!
Ovde su grofovi de La Brunetijer sprovodili pravdu.
Jadan onaj ko bi ovde došao. - Zašto?
Kako zašto? Pogledajte kakva su im lica!
Mislite da današnje sudije imaju prijatnija lica?
A, ne!
Ne, ne. Imaju ista lica.
Čini mi se da ovog znam. - Gde su vam kola?
Na jednom mostu, drveni mostić na par kilometara odavde.
Koja marka? - Mazerati Indi, boja jastoga.
- Mazerati... - Jastog.
Ja...stog? - Boja jastoga. Crvena jastog.
Boja jastoga. - Šta, jastog?
Odmah kreću i brzo će da nam jave.
Bez brige. Imate sreću, još pomalo govore italijanski.
Čujte, izvinite, ko su ova dvojica?
Predpretposlednji grof... i pretposlednji grof de La Brunetijer.
Pa, znači... vi ste? - Poslednji!
Poslednji u rodu!
Plod!
Neizmerno se izvinjvam, gospodine grofe.
Zamislite... kakva pogreška! Mislio sam da ste običan čovek,
video sam vas ovako odevenog u kuhinji, a vi ste tako, kako da kažem... tako...
Uslužan!
Zamislite, umalo da vas smatram poslugom!
Ne sekirajte se. Gostima je sve dopušteno...
pa i da pogreše.
Puno vam hvala, gospodine grofe. Dopustite da se predstavim.
Dotor Alfredo Rosi.
Rosi?
Pa ja sam znao jednog drugog Rosija!
E, puna ih je Italija. Sa Bjankijevima najčešće prezime u Italiji.
Hoćete da kažete da je Italija puna belih (Bjanki) i crvenih (Rossi)?
I crnih!
A za koje ste vi? - Za "Romu". Napred vukovi!
Evo napokon se moji prijatelji vraćaju iz lova.
Da vas upoznam. - Rado.
Čekaj, o... torba!
Oprostite, gospodine grofe!
Dodjite, dotor Rosi. Videćete, izuzetno prijatne osobe.
Dobrodošli nazad.
Vidim da ste imali dobar lov!
Bravo! I dva srndaća. Izvanredno!
E... dobre vesti! Imamo jednog simpatčnog gosta Italijana.
Da vam predstavim, Dotor Alfredo Rosi.
Državni tužilac Corn. - Počastvovan.
Veoma srećan.
Predsednik apelacionog suda Duc. - Drago mi je.
Veoma počastvovan.
Kanćelijere Guidoti. - Drago mi je.
Drago je meni.
Zadržaćete se, jelda?
Žao mi je, nažalost ne mogu da se zadržavam.
O, a zašto ne? - Dotore je imao kvar na kolima.
Ozbiljan kvar? - Nadam se da nije.
Zahvaljujući gospodinu grofu majstori su već na delu.
I tako nedostajali smo vam obojica. - Uvek ste mnogo uobraženi.
Živite u Švajcarskoj, dotore? - Ne, nažalost.
A zašto nažalost? - Zato što obožavam Švajcarsku.
Čista zemlja, sredjena. Bez štrajkova. Mirna zemlja.
Neko vreme nešto manje sredjena.
I manje mirna. - E, razumeo sam!
Aludirate na italijanske emigrante?
Ne, ne tvrdite ono što nisam mislio a što ne misle ni moji prijatelji.
Mi veoma volimo vašu zemlju, dotor Rosi!
Ja sam studirao na Milanskom univerzitetu...
više od dve godine. Divan grad!
Često na njega mislim, znate? I sa puno nostalgije.
Posebno o njegovoj mladeži, jer o našem Milanu
može sve da se kaže samo ne to da je divan.
A, vi ste iz Milana? - Ne, iz Rima.
Rimljanin iz Rima. - Da, iz Rima.
Ali nažalost godinama živim u Milanu zbog posla.
Vi stalno ponavljate "nažalost".
Jeste, tačno je, nažalost!
Vi ste dotore ovde zbog kongresa o onkologiji?
Kongres čega? - Kongres o raku u Ženevi.
Ne, nisam ja doktor medicine.
Bavim se veštačkim vlaknima.
Predstavnik sam kompanije Efestion za Italiju.
Efestion? - Efestion!
Poslednja reč moderne hemije po pitanju lakoće i otpornosti.
Vidite. Amerikanci to koriste za astronautske kombinezone.
A mi od toga u Italiji pravimo intimno rublje.
Verujte mi. Lepa žena u spavaćici "Efestion"
je izuzetno uzbudljiva.
Lepa žena u spavaćici je uvek uzbudljiva.
Znači ovde ste zbog posla.
Ne. Imao sam sastanak u banci ali je pomeren za sutra u devet
jer sam zakasnio dva minuta a vi ste Švajcarci po tačnosti...
To smo mi izmislili da bi prodavali satove.
Dotor Rosi... izvolite malo Porta!
Delafos iz 1942. - O, hvala gospodine grofe.
Znate li ko mi ga je poslao?
Onaj mladi Portugalac koji je kod nas bio prošlog meseca.
A! Pamtite ga?
Okrivljeni koji je uspeo da se izvuče zbog rušenja poklopca!
Naše je ministarstvo po završetku istražnog postupka
zatražilo da bude osudjen na devetnaest godina i jedanaest meseci.
Tačno! - Ja sam dokazao da nije bilo predummišljaja
i naš ga je predsednik osudio na najmanju kaznu.
Znači gospoda je još u funkciji?
O, izvinite, rekao sam "još"... - Ne, ne, ne. - Nisam hteo da kažem...
Ne izvinjavajte se. Vaše "još" je sasvim na mestu.
Mi i jesmo u penziji i to poprilično odavno.
Pa, da, mislio sam.
Posle dugog rada čovek ima pravo i na zasluženi odmor!
Odmor? Agonija!
Od svih staračkih bolesti penzija je najgora.
Tužilac Corn je dao ideju da nastavimo sa starom profesijom.
A, tako? - Tačno!
I tako svaki put kad se ovde okupimo zbog lova
izmislimo neko sudjenje.
Sudjenje? - Pa da. - Pravo sudjenje?
Da. Pravo sudjenje
na kom advokat La Brunijer preuzima odbranu okrivljenog,
tužilac Corn podržava optužbu
a ja, predsednik Duc, sudim kao u stara vremena.
Arterije, hormoni, pankreas... sve nastavlja svoj rad... dosada nestaje!
Vrća se živost, apetit, energija, elastičnost...
vidite... vidite! - Gde ćete?
Pazite! - Pustite! Pustite!
Samo na jednoj nozi!
Danas mu je ispalo i bolje!
Bogamu, odlični ste!
Ali, izvinite, šta tačno radite?
Obnavljamo istorijske procese.
sudjenje Sokratu, Isusu, Jovani Orleanki...
i Drajfusu...
Galeacu Ćanu, maršalu Petenu...
Često dolazimo do drugačijih zaključaka nego na pravim sudjenjima.
Naravno, igra je mnogo uzbudljivija ako imamo pravog stvarnog okrivljenog.
Prošle smo nedelje sudili upravo jednom Italijanu,
poslaniku većine... - Ne?
koji je došao na skupove emigranata. - Kako, poslaniku?
A poslanički imunitet? U Italiji može da radi šta hoće. Ne mogu da ga zatvore.
Na našim sudjenima poslanički imunitet ne važi.
Osudili smo ga na četrnaest godina za zloupotrebu funkcije i podmićivanje.
Poštemno govoreći zaslužio je. - Tačno!
O... pa strog je vaš sud!
Strog ali pravičan.
Zaista je šteta što morate da idete.
Da li bi vi, dotor Rosi, učestvovali u našoj igri?
Ja nisam pravnik. Nemam nikakvo pravničko iskustvo. Šta bih ja tu radio?
Pa okrivljenom ne treba iskustvo.
Okri... Kako? Okrivljeni?
Bio bih veoma srećan da vas branim.
Pa da, mogao bih da budem okrivljeni.
Bilo bi baš zabavno, što da ne, ali...
jesu mi to kola?
Bravo! Već su ih popravili.
Zar baš morate da odete? - E, da, izvinite, žao mi je,
bila bi i meni čast da me brani advokat kao grof, ali...
neki drugi put! - O, ostavljate nas, dotor Rosi?
Čekajte, otpratiću vas. - Ne, ne, samo sedite!
Vratiću se da se pozdravimo. Ako dopuštate!
Ali... znači odlazite? - Nije rečeno.
Bravo. Već gotovo? Šta je bilo?
Ništa. - Kako, stala su,
Nije im bilo baš ništa! Okrenuo sam ključ i odmah su upalila.
Sve je u redu.
Odlično! Pale odmah. Čudno.
Šta je to moglo da bude? - Mislili smo i da se radi o šali.
Ne, ne, kakva šala! Uopšte nisu mogla da se pokrenu.
Šta, isti ste? - Da.
Koliko vam dugujem? - Ništa, gospodine.
Bilo mi je zadovoljstvo da vozim ovakav auto.
Nikad ga nisam isprobao.
Ne verujem da se i vaš brat blizanac baš zabavljao.
Dankešen, gospodine.
A... ne bih baš rekao da ste isti.
Eto!
Gospodo sudije, okrivljeni traži privremenu slobodu.
Nema ih više?
Gospodine grofe, idem ja.
Šta je ovo, nestali su?
Gospodine grofe. Želeo sam da se zahvalim na gostoprimstvu... niko ne odgovara!
Pozdravljam vas i idem!
E ne!
Dotor Rosi? - Da?
Nadam se da ste odlučili da ne odete. - Ne?
Ko vas da ostavi... tojest, hteo sam da kažem... - Da ostajete kod nas na večeri.
Ostao bih ja, i to rado... - A, bravo!
Jedino što je već kasno. Trebalo bi da potražim hotel.
Gde da spavam noćas?
Nemate hotel za noćas? - Ne.
Kad je tako ne mogu da vas pustim da odete.
E, ne bih da smetam. - Ne, ostajete sa nama. Naredjujem vam.
Pa u redu, pobedili ste. Ostajem.
Živeli! - Uskoro će večera.
Simoneta? - Hvala. - Simoneta?
Šta je bilo vašim kolima? - Ništa, nije bilo ništa.
Dotor Rosi je naš gost. Biće nas petorica za stolom.
O, kako lepo iznenadjenje! Imamo i gracioznu "femme de chambre"!
Dobro veče. - Dotor Rosi.
Koju sobu da damo dotor Rosiju?
Imperatorov apartman. - A, naravno!
To je čast!
Ne, ne, ja ću da odnesem, ne brinite.
Dodjite da se osvežite. - Da.
Ako dopuštate! Izvinjavam se, vi svi imate frak a ja...
nemam ništa da se presvučem. - Ma što vas to brine!
Nisam računao da ovde večeram. - Dodjite, dotor Rosi!
Da, idem, gospodine grofe.
Izvinite! Nisam računao ni da ću da noćim u apartmanu imperatora.
Imali ste u familiji i imperatora?
Pazite, jedan je stepenik polomljen. - Da, video sam.
Imperator Napoleon je bio gost... - Čudnovata ličnost!
..u ovom zamku... - Siguranm sam da ćemo večeras da se zabavljamo.
Nadajmo se da će i on da se zabavlja.
Imperator Napoleon je bio gost u ovom zamku.
Napoleon? - I ne samo on!
U zamku je spavao i Barbarosa. - Sa sedam supruga?
Ne, to je bio Plavobradi.
Imperator Fridrih...
Barbarosa, potučen u Lenjanu od Lomardijski Lige. Pamtite?
"Ah... Fridrih imperator u Komu? Kad eto, glasnik jedan ulazi u Milano..."
Da, dodjite.
Evo, raskomotite se, dotore.
Ako bi baš da se presvučete... - A, dobro.
Nema baš neki izbor. - Oho, liči na garderobu za Skalu!
Sve vaše, gospodine grofe? - Na vašem je raspolaganju.
Šta da obučem? Frak i ja?
Kako želite. Ali ima i druge večernje odeće.
Evo! - Ne, ne, ne... radije bih frak!
Znate da nisam nikada nosio frak? Još crveni!
To je frak lovačkog društva. - A, lep je!
Ovo je jakna za lov na lisicu.
Ne, sa repovima! Volim sa repovima.
A, ovaj onda... - Kako izgledam u fraku, sinjorina?
Fantastik! - Šta radite, odlazite?
E, dotore... - Da, da, ne, rekao sam...
zar ću stvarno da obučem frak?
Gospodine grofe, zar je Napoleon stvarno spavao na ovom krevetu?
Da, da, pet noći. 1809. pred mir u Šenbrunu,
kojim je osznačen vrhunac napoleonski moći,
kao što svakako znate! - O, pa da.
Bio je odličan Napoleon, e? Sve je sredio.
Ali... kako je mogao da spava u ovom krevetu?
Tako malom! - Ako ostavimo po strani...
da je veliki Korzikanac bio manje više ovoliko visok...
cirka metar i po...
Svi moćnici, sve aristokrate sve do prošlog veka spavali su sedeći.
Ne? A zašto?
Verovali su da tako krv bolje cirkuliše. - Da?
Da je dobro za kožu.
Samo je sirotinja spavala opružena.
Pa da, tačno.
Zato sirotinja i ima ružnu kožu!
Videćete dotore, biće vam odlično.
Poslednji koji je ovde spavao bio je jedan gigant od dva metra.
Jedan Nemac, bivši SS general.
E, grdno sam se preznojavao da mu spasim kožu!
Naše je tužilaštvo za njega tražilo...
smrtnu kaznu!
Kako? Osudjivali ste i na smrt?
Do sada sam uvek uspevao da izbegnem kapitalnu kaznu.
Upravo mogućnost izricanja smrtne kazne čini našu igru uzbudljivijom.
Imamo i dželata. Već ste ga upoznali.
Moj nemi sluga, Pile! - Pile?
Dželat? Savršen je. I ima facu dželata!
On jeste dželat!
Sad je u penziji i on ali je bio... dvadeset godina
izvršilac pravde u državnoj službi.
On me je i povezao! Zajedno smo se dovezli kolima.
Sami, on i ja!
Bravo... tako i treba da se igra. Ozbiljno.
Kako izgledam, gospodine grofe? - Odlično!
Da? Da rukavi možda nisu predugi? - Savršeno! - Savršeno.
A, oprostite, gospodine grofe!
Gde bih mogao da je ostavim?
Šta je to?
E... milioni! - Sto.
Plod... neke pljačke? - Ne!
Plod mog rada.
Dobar rod daje vaše stablo! Dodjite, stavite to tu!
A... trezor!
Sigurniji je od kase neke banke.
Dole! - Meni je bitno da su u Švajcarskoj.
Mi smo svetska banka. - Svete reči!
Evo!
O... tu je i tajna! Genijalno! Naći rupu!
Tamo!
Ne, posle vas. - Molim! - Hvala.
Da, video sam.
Puli Fime iz '61. Delikatno i vino s nervom.
O, ne? Još?
Kakva jela! Prava divota!
Koja je to riba? - Velia pastrmka iz Nise.
Hvala.
Dotor Rosi...
možete da nam kažete kako to da su vam se kola pokvarila...
na mostiću iznad Nise?
Jeste, u stvari kvar je potpuno misteriozan...
kao i kola koja su stala a majstori su rekli da je sve u redu.
Nisam aludirao na kvar. Kako to da ste išli putem...
koji ne vodi nigde drugde osim ovde?
Niste u obavezi da odgovorite.
Nisam, a zašto? A ja baš želim iskreno da odgovorim.
Išao sam za jednom ženom. - Ženom?
Lepom? - Prelepom!
I tako, prateći neku ženu imali ste kvar?
Dešavalo vam se i neki drugi put?
Da idem za nekom ženom?
Mora da je moje pitanje glupo videvši kako posmatrate našu gracioznu Simonetu.
Dotor Rosi, priznajte da je jedini razlog koji vas je naterao da ostanete sa nama
pojava ove sinjorine?
Nikako ne priznajte! Eventualno možemo da dopustimo
da je to bio uzgredni razlog.
Pa dobro, priznajem! - Bravo!
Ali i vi morate da priznate.
Recite istinu. Večeras ste me pozvali na večeru
jedino da bi imali sa kim da se igrate sudjenja.
Ne jedino. - Ma da, priznajmo!
Je li tako, tužioče? - Jeste, vi ste Italijani iedalni za optužene!
Klizite izmedju članova zakona kao jegulje!
A za kakav bi me zločin optužili, na primer?
To treba vi da mi kažete.
E pa ,onda, u tom slučaju...
gospodine predsedniče, moj je život otvorena knjiga.
Neko se krivično delo uvek nadje. Ko od nas ne drži bar jedan leš u podrumu?
Sem ako ne mislite da je krivično delo odneti svoju uštedjevinu na sigurno mesto?
Po nama nije, štaviše! Švajcarska živi od tajnih donosioca kapitala... kao vi!
Dotor Rosi? - Da?
Pričajte nam malo o svom poreklu... o porodici.
Potičem iz skromne familije. Otac mi je bio zidar.
bio je veoma dobar, ali... isterivali bi ga svuda gde bi odlazio...
Bio je scojalista, komunista, šta znam...
Naravno da su ga fašisti stalno tukli.
Rekli ste "naravno". - Da.
Znači treba da razumemo da vi smatrate normalnim da fašisti tuku vašeg oca.
Na! Ali oni su upravljali.
Bilo je zabranjeno drugačije razmišljanje. - A... vi ste znači konformista?
Ne! Ja jesam za red, zakonitost!
Nadam se da tužilaštvo neće i na to da ima primedbu!
Naprotiv, to je poen u korist vašeg ispravnog klijenta!
Nastavite, nastavite, dotor Rosi.
Šta da nastavim?
Moja majka, sirota žena, šta je mogla da radi?
Stalno se borila sa bedom...
imala je samo mene a ja, nažalost...
posle osnovne škole morao sam da počnem da radim.
Kažete, dotore, da ste završili samo osnovnu.
Kako ste onda mogli da završite fakultet i postanete dotore?
Nisam dotore! Zovu me dotore!
Italijanski običaj. Posebno u Rimu.
Kod nas, vidite... gospodin Rosi ne zvuči lepo,
medjutim dotor Rosi!
Verovatno zvuči lepše ali uzurpacija zvanja je krivično delo, gospodine Rosi!
A, je li? Onda bi pola Italije otišlo u zatvor... e, izvinite!
Medjutim, moramo da priznamo da je moj klijent,
uprkos tome što nema više obrazovanje, uspeo da se lepo probije u životu!
O, da! To da!
Ja sam se probijao od dna.
Gospodo, do pre nekoliko godina bio sam sitni trgovčić,
predstavnik koji ide sa uzorcima od mesta do mesta.
Spavao sam na stanicama... po hladnoći, bez kaputa...
zaradjujući s mukom neku liru... bar neku liru!
Možete da zamislite kakva vremena... i kakvo gladovanje!
Jedne večeri ja i jedan moj prijatelj, izvesni Gustarelo,
jeli smo punu činiju grada...
Grada? - Grada, grada, kuglice grada!
Baš... grada! - Zapanjujuće!
Cenimo vašu iskrenost. Beležite, jelda, kanćelijere?
Sve, gospodine predsedniče, sve!
Beležite!
Danas, medjutim, imate auto, ne razumem se ali košta nekoliko miliona!
Ma molim vas, to je ludost, nećemo o tome! - Ne, zašto? Pričaćemo.
Pa, moram da priznam... - Nemoguće! Vi imate maniju priznavanja!
Ne, hteo sam da kažem... sve do pre godinu dana vozio sam fiću...
vi ne možete da zamislite koja je razlika kad čovek ode na pregovore
i pojavi se sa super prestižnim autom. Ljudi shvate s kim imaju posla,
da nisi "Kaćini", kao kažu u Rimu.
Naravno, pored svih troškova... tu je onda i vila, familija...
Možda gospoda ne zna koliko danas košta u Italiji porodica!
Da li su gospoda u braku?
Ne, udovci smo.
Izuzrv tužioca, koji je neženja.
Zaista? - Da, neženja.
Zato se toliko oslanja na logiku. Nikada nije živeo sa nekom ženom.
Evo... imam ovde slučajno nekoliko snimaka.
Ako želite da vidite, ovo su moji dragulji.
A ovo je vlasnica juvelirnice, moja supruga!
O... lepa žena! - Da!
Drži se. Nije više devojčica!
Ovo na motoru je moj sin. Nemojte da vas kosa prevari, muško je!
A ovo za volanom spajdera je moja kći, a ovo su bliznakinje, Perla i Djada, najmladje.
Nemaju neko prevozno sredstvo? - Imaju moped!
Shvatio sam vašu ironiju, gospodine tužioče.
Da, tačno, ne mogu svojoj familiji ništa da odbijem,
pošto to sebi mogu da dopustim, od kada vodim predstavništvo Efestiona.
Dotor Rosi, vaša kancelarija iz Milana je na vezi!
O, napokon, ali u ovo vreme tamo nema nikoga!
Da, ima, javila se vaša sekretarica. - Oprostite.
Ne, ovuda! - Gde? - Ovuda. - Dobro.
Vidi! U ormanu?
Milano? Trenutak. - Hvala.
Halo? Ojla, Ravica, šta vi još radite u kancelariji?
Ne, ne, ne, ne prebacujem, naprotiv. To zbog vas.
Tražio sam vezu pre dva sata ali odavde nema mogućnosti.
Još sam u Švajcarskoj. Sastanak u banci je pomeren za sutra. Novosti?
A, nije hteo koverat?
Još bolje. Ko odbije deset hiljada lira znači da mu nisu potrebne.
A vi se ne sekirajte. Čujte, Ravica, učinite mi uslugu.
Nazovite Grnad Hotel u Riminiju i recite mojoj nsupruzi da zove ovaj broj...
Izvinite, predsedniče, koji je broj zamka? - 0042... - 0042...
004231 je pozivni. - 55...
004231 je pozivni... O, koji je?
25555. - 25555.
Da, četiri petice, Ravica! Hajde, zar je tako teško?
A, čujte Ravica, učinite mi još nešto.
Pogledajte na stolu koji su sastanci sutra ujutru,
jer pre podneva ne mogu da stignem u kancelariju.
A da, siroti tata, siroti tata!
Da, danas je dan njegovog izlaska. Potpuno sam zaboravio.
Pa dobro, otići ću da ga posetim sledeće nedelje. Podsetite me!
Ako vam kažem nećete da verujete.
U jednom sam zamku, u crvenom fraku, sa četiri gospodina, sudija u penziji...
Eto, vidiš, Anamarija, nikad mi ne veruješ!
U redu. Ćao do sutra. Anamarija, ćao, poljupci!
E, da nemam moju Ravicu! O, izvinite.
Pravi je biser. Dobra, lepa, odana!
Ona me svake večeri informiše šta pričaju i šta rade moji službenici,
moji vozači, magacioneri, kuriri... štaviše, i ono što ne rade!
Da samo znate koje lenčuge. Dobri su samo kad nešto traže ili štrajkuju.
Čaše!
Nećemo valjda drugo vino? Imamo ovde šest kvaliteta vina!
Nisam naviknut da mešam.
Da slučajno nije italijansko vino? - Bravo!
Italijansko? - Jeste.
Otvorio sam ga u vašu čast. - Hvala, gospodine grofe.
Brunelo di Montalćino rezerva Biondi Santi.
Brunelo di Montalćino? Čuo sam za njega, ali ga nisam pio.
Košta pet, šest hiljada boca. - Čak i dvesta hiljada. - Ne?
I koje je? - Iz 1936.
Avokato, vi nas baš mazite! - Ne! To su stare boce mog pokojnog oca.
Jedna od poslednjih... nažalost.
Sve dobre stare stvari nestaju.
Ah... dakle vi ste konzervativac! - Naprotiv.
Konzervativac žali jedino za najgorim stvarima iz prošlosti.
O, ronjoni ala bordoleze! - Tetka ih je pravila za vas, predsedniče.
Vratimo se našem okrivljenom. Gde smo stali?
"Ne umem ništa da odbijem familiji pošto mogu sebi da priuštim otkad vodim Efestion!"
E, naš kanćelijere pored apetita ima i gvozdeno pamćenje. Bravo!
A kako ste dobili predstavništvo? Svojom sposobnošću, svojim darom
ili po pravu, po godinama, kako?
Pa... - Budite pažljivi!
Pitanje je zamka. - Nemam ja šta da krijem.
Naravno, nije bilo lako.
Da komendator Ferati nije otišao...
Ko je komendator Ferati? - Moj prethodni principal.
A zašto je otišao? - Zašto?
To kad tad čeka svakog od nas!
A, hoćete da kažete da je umro? - Da, umro je prošle godine.
Dobro, odlično, gospodo, našli smo i pokojnika! Izvanredno!
Da popijemo u vaše zdravlje! - Živeli!
Vidite da i vi imate leš u podrumu?
E ta je baš dobra... - Nazdravimo, gospodo! Živeli!
U zdravlje pokojnika! - Uzdravlje!
A... fazan! Dobro. Ja sam mislio da smo završili.
Završili? Tek počinjemo. - Koliko je imao godina?
Ko, izvinite? - Komendator Ferati.
A... pedeset dve, pedeset tri.
Veoma mlad! - Pa...
Tako ste vi nasledili od Feratija predstavništvo Efestiona!
Da... da se on pitao Efestion bi ostavio svima samo ne meni. Kakvi ostavio!
Zar je postojala tolika netrpeljivost izmedju pokojnika i vas?
Gospodine predesniče, protestvujem! - Prihvaćeno!
Neka optužba formuliše drugačije vaše pitanje.
Nije baš bilo puno simpatije izmedju vas dvojice?
Simpatije? Taj je nije imao ni za koga.
Samo što sam ja, predvidevši da će on pre ili kasnije da ode,
obradjivao Amerikance već neko vremne.
Gospoda poznaju Amerikance? Ja da, od '44.
Tad sam se snalazio malo crnom berzom. Cigarete, viski, žene. Kao deca su!
I tako kad je mister Džonson iz Efestiona dolazio u Milano
ili mister Maligan ili bos lično, mister Gardner,
organizovao bih im zabavne večerinke...
da, onako, zagrejani krevet, kako se kaže!
Skromno rečeno, znam sve lepe devojke u Milanu!
Zamislite, mister Maligan hteo da se razvede zbog izvesne Brigite Dualde.
Opaka jedna ženska!
I kome je predat Efestion kad je Ferati umro? Mister Rosiju.
Shvatate! Shvatili ste situaciju?
Nikada! Nikada u mojoj dugoj karijeri
nisam imao takvog klijenta koji iznese...
sasvim mirno tolike kompromitujuće izjave!
Ali... ali zašto? Šta sam rekao?
Ojasnio kako sam dobio predstavništvo. - Gospodine grofe...
Kompromitovao sam se? - Gospodine grofe, djavoli rog je spreman.
Djavolji rog? Šta je to?
Ne znate šta je? - Ne.
Podjite sa mnom.
Gde? Izvinite, moj me je advokat pozvao...
Dodjite! - Da, dolazim, avokato!
Naljutio se.
Niste smeli da dopustite La Brunetijeru da se izdvoji sa optuženim!
Pošto smo već stigli do ovde, mislim da to nema nikakav značaj.
A, to je djavoljev rog?
Shvatate da smo zbog vaše pričljivosti na putu da izgubimo proces?
Ali, zašto avokato, izvinite. Šta sam rekao toliko strašno?
Sve! Za stolom ste pomenuli pokojnika čije je smrt za vas predstavljala sreću!
Znači trebalo je da lažem? - Ne.
Ali ne ni da se prepuštate bez razmišljanja samoubilačkoj vokaciji!
Rekli ste: "Predvidevši da će pre ili kasnije da ode..."
Imao je samo pedeset dve godine. Kako ste mogli da predvidite? - Pa da!
Nadajmo se da to nisu primetili.
Ne, ne, ne, nisu primetili. Bez brige, avokato, nisu to čuli!
Nadajmo se!
Kao da to nije bilo dovoljno, trudili ste se da se na svaki način pokažete kao svodnik.
A šta to znači? Šta je svodnik?
Makro!
Posrednik!
Slušajte, avokato, vi preterujete. Mogao bih i da se uvredim!
Izvinite, kažete makro samo zato što sam ispričao
da sam sredio da nekoliko sati američki gosti provedu u veselju?
Izvinite, molim vas! U kom to vi svetu živite?
Umesto da me branite! - To upravo i pokušavam da činim!
Ali vi ne sledite moje savete. Pričate, pričate! Pa šta bude bude!
Ubuduće ne govorite bez razmišljanja. - Dobro.
Štaviše, ne govorite uopšte. Odbijajte da odgovarate!
Avokato! Obećavam da odsada iz usta neće da mi izvuku nijednu reč.
O, pa oni to ozbiljno! Stavili su me na mučenje.
Jesu li tebi ikada sudili? - Meni nisu. - Nisu?
Ja ništa ne razumem. Šta kažete? - Tetka kaže da se ne brinete.
U dobrim ste rukama? - Da.
Gospodin grof je uspeo da oslobodi jednog koji je ubio oca.
Pa da, to me i zabrinjava! - Dodjite, Rosi!
Veliki su advokati odlični kad se radi o zločincima
ali im zato nevini budu osudjeni.
Da li ste vi baš nevin? - Zašto? Zar se to ne vidi?
Ne.
Šato-Brian iz '52. - Eh, sa tim datumima!
Jako i živahno vino, klasične arome, složenog mirisa.
Vrhunski ukus, da! Legenda kaže da San Vinćenco,
pošto je okusio vino iz misije, ostade tako očaran
da zaboravi i da se vrati u raj.
Božja ga kazna stiže i pretvori ga u kameni kip
koji još može da se vidi u dvorištu zamka Brion.
Gospodine Rosi, pretpostavljam da vam je advokat sugerisao novu taktiku odbrane.
Ne. Odbijam da osdgovorim!
Bolje ikad nego nikad!
Evo ih... jarebice! Zabrinuo sam se.
Odležale su?
Slušajte, gospodine Rosi. - Recite!
Ispričajte nam malo kako ste ubili komendator Feratija!
Ko je večeras u zamku? - Neki Italijan, mislim.
"Kako ste ubili komendator Feratija!"
-"Kako ste..." - "Kako ste ubili..." - "Kako ste ubili... Feratija!"
Ja? Ja ubio komendator Feratija?
Rekli ste tačno... šta? - Šta?
"Da se on pitao Efestion bi ostavio bilokome samo ne meni."
"Ali predvidevši da će komendator Ferati pre ili kasnije da ode"
neko sam vreme već sredjivao Amerikance..."
Eto. Kako ste mogli da predvidite smrt čoveka od pedeset godina?
E, kako? Komendator Ferati je imao slabo srce.,
već je imao jedan infarkt, život mu je visio o koncu...
naravno da je to krio. - I od vas?
Od mene? Od svakog!
Pa kako ste onda znali? Od koga?
Pa... čuo sam od njegove žene.
Vi ste onda svakako imali bliski odnos sa gospodjom Ferati
da bi vam ona saopštila tajnu koja je tako ljubomorno čuvana!
Pa, faktički... moram da kažem da...
Recite! - Moram da kažem da je izmedju mene i gospodje Franke bilo nečeg.
Evo gde smo! Pa molim vas, kontrolišite se!
E ne, zato što... komendator Ferati je...
pravdajući se infarktom, zapostavljao suprugu.
Pa, šta?
I tako ste se vi, mlad i čeličnog srca,
pobrinuli da utešite zapostavljenu ženu!
Ali je onda jednog dana komendator Ferati saznao da ga žena vara
sa njegovim snažnim činovnikom, ali ono što treba da sa razjasni jeste
kako je komendator Ferati otkrio preljubu sa lepom nevernicom!
E, otkrio... - Okrivljeni je rekao: "Izmedju mene i gospodje je bilo nečeg".
Reč "preljuba" je neprihvatljiva. - A, je li!
Izbrišite reč "preljuba" iz zapisnika. - Voala! - Dobro!
Rekao je "Izbrišite!" Nećete da izbrišete?
Znači, bez "preljuba". - "Love story" u redu?
Da, u redu!
Dakle... kako je to primetio suprug? Od koga je saznao?
Bilo... bilo je to nešto ružno. Ne bih da pričam, ako nemate ništa protiv.
Pa onada nemojte! - Ne neću. Neću ništa da kažem.
Kako želite! - Ne! - Ali šteta...
tako nas ovlašćujete da pretpostavimo nešto još ružnije
od onoga što se stvarno desilo!
Ma ne... možda je bolje da ispričam. Ne bih da o meni loše mislite.
Dakle... učinio sam veliku grešku.
Veliku grešku? - Da! - Recite, recite!
Evo... - Gospodine predsedniče...
tražimo odmor za odbranu! - Pa dobro, ali nije moguće. Šta to?
U direktnim sudjenjima odbrana može da traži ažuriranje rasprave
da bi razmotrila dokumenta. - A, pa onda nikad kraja ovom jelu!
Okrivljeni samo što nije priznao! - Optužba nema pravi dokaz, vi to znate.
Raspolažemo već utvrdjenim dokazima, cenjeni avokato!
I kakva je onda optužba?
Kriminogena dinamika je veoma jasna. Ciljano ubistvo iz želje za uspehom.
Uspeh nije obavezno kriminogeni podstrek.
Ali skoro je uvek praćen nananošenjem štete drugima... s bolom!
Gospodo, ovde i jesmo da ocenimo intenziteta nanetog bola.
Dolus malus! - Ne. Dolus levis!
Dolus incertus!
Frustra probatur quod probatum non relevat dolus malus!
Kako ide? - Kako ide?
E, raspravljamo!
Kriminogeno ponašanje Rosija svoje korene ima u njegovoj paleopsihi.
Okrivljeni, po sopstvenom priznanju, još od malena
oseća neku vrstu prezira prema nezaposlenom ocu zidaru.
I evo nas, dolazimo do interne psihologije!
Gospodine predsedniče nagrabusili smo!
Ali taj prezir u njemu izaziva nesvesno osećanje krivice
koja će subjekat da dovede do zločina,
zamenjujući figuru oca... nezaposlenog, sa figurom bogatog komendatorea Feratija,
sa ciljem da bude kažnjen! - Kraj drugog čina!
Prisustvovaćemo trećem... opštenje sa sosptvenom majkom!
Kapa dole Frojdu i Adleru. Ne smetnite to s uma, avokato!
Gospodine predsedniče... klanjam se, skidam šešir!
Dosta sa glupiranjem!
Sud je umoran od vaših delirijumskih glupiranja... avokato!
Sud je umoran od vaših apostegmi!
"Moje činjenice, časni sude!"
Radi se o sigurnim dokazima. Iako izmiču pažnji vašim kratkovidim očima!
Ti su dokazi izmanipulisani vašim nedostojnim insiunacijama. Stidite se!
Vi ste strastveni kolekcionar niskih udaraca!
A vi nespretni ortoped klimave optužbe!
Vi ste egzaltirani alkoholičar!
Vino vam je udarilo u intelektualnu sferu!
A vi ste teško mučeni stomačnim orgijama!
Dijalektički aseksuiran!
Guliveru pogreške!
Misaoni kepecu!
Cepanice!
Ćifto!
Red! Red! Red! Gospodo... i onda?
Eminentni javni tužioče, cenjeni avokato...
pozivam vas na poštovanje ovog suda!
I na poštovanje sebe samih!
Oprostite, gospodine Rosi, stare profesionalne strasti!
Ma ne, molim vas! - Tako su se kačili u sudnici trideset godina!
Pre nego nastavimo sudjenje tražim od suda dozvolu
da budem nasamo nakratko sa klijentom.
Već ste bili nedavno, avokato! Ne dopuštam. Sudjenje se nastavlja!
Izvinite, gospodine predseniče, ali prinudjen sam da insistiram.
Pojavili su se novi elementi tokom civilizovane rezmene mišljenja
koje sam imao sa javnim tužiocem.
U redu. Dopuštam kratki razgovor. Izvolite.
Hajde, hajdete sa mnom! - Da, da, idem, idem.
Oprostite!
O... dolazi još jela. Šta je to? Lepo!
Gospodine grofe, ali tu je sir sa kruškama a mi idemo?
Dodjite, dodjite! Gospodine Rosi, trenutak je da ozbiljno razgovaramo.
A... malo svežeg vazduha. Baš nam je to trebalo.
Čujte, avokato... - Gospodine Rosi...
.. vi jedete i pijete ovako svake večeri?
Javni je tužilac otkrio svoje oružje.
Čuli ste ga. Omakle su mu se reči "sa ubilačkom namerom",
što znači "ubistvo s predumišljajem".
Baš tako! - E jeste odličan javni tužilac sa onom facom!
A kad se dotle dodje... Moramo da promenimo taktiku!
Evo, promenimo taktiku, ali nemojmo da menjamo više vina
jer ja više ne mogu, avokato, nisam navikao!
Ali nisu izgubljene sve nade.
Malo je falilo da priznate tešku krivicu.
Ali sam vas ja srećom prekinuo. - Stalno me prekidate!
Morate meni da kažete! - Šta? - Samo meni.
Ali šta? - Pomerimo se, tu mogu da nas čuju.
A... i ovde sada! - Recite!
Kako ste ubili komendator Feratija?
Kako?
Budite iskreni, avokato! Sigurni ste da je pastrmka bila sveža?
Pa naravno. Ja sam je lično upecao! - A, u redu, u redu.
Ne menjajte temu! - Ne, neću! - Pokušajte da se koncentrišete!
Divna je ova igra! - Hajde, odgovorite na pitanje!
Kako ste ubili... Feratija?
Direktni sukob. On srčani bolesnik...
vi sigurno niste mogli da predvidite smrtni ishod!
Mogli bi da tvrdimo da se radi o ubistvu iz nehata, ili...
Šta to radite? - Hoću da u Milanu igram istu igru.
Sa avokatom De Paskaleom i sudijom Ćerionijem.
Ravica kanćelijere a ja predsednik, to!
Sve ću da pošaljem u zatvor! Sve ću da pozatvaram!
Prijatelje, kolege... tako da shvate da su budale!
Rekli ste da niste naviknuti na piće. Zašto ste toliko pili?
Grofe, ja brzo prihvatam loše navike!
Svejedno, koristim priliku da kažem da u vas imam veliko poverenje.
Onda hajde, da čujemo to priznanje! Kako ste ubili komendator Feratija?
Lepi! Da sam imao oca kao što ste vi!
Oca grofa sa bradicom i crvenim frakom! - Kako ste ga ubili?
Avokato, ponavljam da sa smrću tog bezveznjaka nemam ništa!
Rosi? - Da? - Meni morate da priznate. Kako ste ga ubili?
Avokato, hoćete li već jednom da shvatite da nikoga nisam ubio!
Šta da priznam? Šta? - Pa onda...
O, bogamu! - Tim gore po vas!
Dodjite! - Ne, iditi vi ispred!
Izvinite me pred sudom, ja bih da se još malo koncentrišem.
Kaže on je upecao ali ne kaže kada!
Gospdine Rosi?
Gospodine Alferedo Rosi? Pa gde ste...o!
Šta to radite? - E, šta radim? Ja... ne vidite šta radim?
A... dodjite, čekaju vas.
Ne, ne, ako će još da se jede samo vi jedite! Ja neću više!
Ma ne, gotova je večera! Dodjite, čekajku vas u biblioteci.
Da? Dolazim odmah.
Požurite! - Da?
Hajde, dodjite! - Ovi se i žure!
Gospodo... sud!
Oho! Divni ste! I toge ste stavili!
Sada je to pravi sud!
Sudjenje se nastavlja! - Ustanite! - Šta? A, sud!
Hvala. Kafa sa šlagom. Ajriš kofi!
Hoće da mi prija? - Sedite. - Sedam.
Pre nego što nastavimo,
da li optužba i odbrana imaju još pitanja za okrivljenog?
Okrivljeni je pre prekida krenuo sa priznanjem teške krivice.
Očigledno da će nakon razgovora sa advokatom pokušati da to izbegnene.
Ne, ne, kakvi. Naprotiv. Baš mi je advokat rekao da priznam. Zar ne?
Da priznate meni. Ne... sudu, nesrećniče!
Pa dobro, isto je! - Avokato, kontrolišite se!
Nije to lako!
Okrivljeni, ponašajte se dostojanstveno!
Uzdržite se od smejanja.
Oprostite gospodine predsedniče, nisam hteo. Smešno mi je jer...
zato što... - Ustanite!
Kriv sam ja, da. A, treba da ustanem.
Izvinite... rekao sam: "Počinio sam veliku krivicu" ali...
u poslovnom smislu, to je tokom rada normalno.
Kad je umro komendator Ferati a ja postao predsednik
morao sam da izvršim, kako se kaže, malo čišćenje, jelda?
Prvo sam isterao komendatoreovog potrčka, izvesnog Otela Lencinija,
cinkaroša koji je matorom sve prenosio.
A onda sam se oslobodio i gospodje Ferati.
Bila je član upravnog odbora ali sam obezbedio da bude u manjini i ona je otišla.
Da se razumemo, bila je sposobna žena ali...
posle onog što je bilo izmedju nas nisam mogao dalje da je držim.
Nije to bilo lepo. Čak ni u pogledu poštovanja prema pokojnom komendatoreu.
Eto. Priznao sam!
To je moja krivica. Da li je teška ili ne, ocenićete vi!
Hvala, Rosi! - A za šta?
Nemam više pitanja za okrivljenog.
Odbrana?
Nemam. Što manje pitanja mom klijentu tim bolje po njega!
Reč ima javni tužilac za iznošenje završne reči.
Poštovani sude, neka mi bude dopušteno da završnu reč počnem zdravicom!
Kada sam okrivljenog upitao kako to da je krenuo putem
koji jedino vodi da ovog starog zamka, on je odgovorio: "Sledio sam jednu ženu!"
Pa onda, gospodo, nazdravljam toj neznanki što nam je omogućila da otkrijemo zločin,
pripreman tako detaljno da je čudno da je izmakao pažnji pravde u njegovoj zemlji!
Kako sam došao do uverenja da je Rosi ubica?
Prva sumnja proistekla je iz interesantne okolnosti
da jedan običan trgovački putnik za manje od godinu dana
iskače iz starog dostavnog vozila za volan skupocenog Mazeratija!
Prava i realno zasnovana sumnja se stvorila kada sam čuo
od čega je umro njegov bivši principal... srčani infarkt!
Ali tek kad nam je naš šampion u skoku u vis, naš genijani Alfredo Rosi
otkrio da mu je gospodja Ferati rekla da joj je suprug srčani bolesnik,
tek tada mi se kriminogeno jezgro prikazalo u svoj svojoj jasnoći!
Ali predjimo zajedno etape djavolje strategije Alfreda R.
Prva etapa. Obezbediti simpatije i zahvalnost bosova Efestiona.
Na koji način? Dovodjenjem prostitutki Amerikancima
kao porodične devojke koje padaju na američki šarm.
Možda je dovodio i maloletnice, možda i travestite!
Ma kakvi travestiti! - Da, i trravestite! - Ne, pedere nikad!
Druga etapa. Zavodjenje supruge svog principala.
Nije teško. Naš dragi Alfredo ume sa ženama još kad je bio trgovčić!
Oduvek je bio zavodnik! Zašto da budemo skromni?
Pa da, da. I evo, jednog je dana gospodja Ferati sama u kući.
Lepi Alfredo iskače pred nju laganim korakom zavodnika!
Žena mlada, još uvek lepa. Njeno telo.... nago... ispod haljine Efestion,
vibrira od želje koju ne zadovoljava nesposobni suprug.
Nežno i suptilno, nije slučajno da smo u zemlji Kazanove i Kaljostra,
Alfredo uspeva da pridobije ženino poverenje a uz poverenje i ljubav!
Gospodja Ferati se predaje Alfredu, prepušta se njegovim snažnim rukama,
jedinom nasledju od oca zidara.
Treća i poslednja etapa. Etapa u kojoj Alfredov kriminalni genije
doseže vrhunac, bira medju kolegama iz Efestiona onog ko ga najviše mrzi,
onog Otela Lencinija, cinkaroša, ulizicu komendatorea
i Alfredo se upravo pred njim hvali svojom vezom sa suprugom principala!
Kao što je predvideo, Lencini, juda, odjuri da ga tog istog dana ocinkari.
Komendatore saznaje da u njegovom krevetu njegov službenik konverzira sa njegovom suprugom.
Ferati odjuri kući, otkrije dvoje ljubavnika. Alfredo je to očekivao,
i tako srce sirotog komendatorea ne preživljava. Pad, nit se prekida!
Mesec dana kasnije... mister Rosi seda u stolicu predsednika Efestiona.
Nevoljena ljubavnica i mali Jago bivaju izbačeni kroz vrata zauvek.
Zamislite samo!
Poštovani sude, nalazimo se pred ubistvom
s predumišljajem izvršenim takvom psihološkom svirepošću
koja zaslužuje divljenje...respekt... zapanjenost!
Hvala. Odlični ste. Hvala.
Poštovani sude, za Alfreda Rosija,
čoveka koji je pratio i postigao sve ciljeve koje mu je ambicija nametnula,
čoveka koji s punim pravom može da se smatra jednim od najvećih kriminalaca veka,
za Alfreda Rosija... tražim...
najstrožiju kaznu!
Bravo! Fantastično! Veličanstveno!
Vi ste javni tužioče napravili zadivljujući moj portret!
Znate li da sam video vaše reči! Video sve slike koje ste opisivali!
Dopustite da vam stisnem ruku, javni tužioče! Bravo!
Red! Red! Okrivljeni vratite se odmah na mesto!
Sedite!
Sad vidite šta ćete! - Sačekajte i videćete!
Znam... on je baš jak. Bravo! Bravo! Oprostite, predsedniče.
Reč ima odbrana!
Ovo je prvi put od kako nosim togu da mi se desi...
A sada? Nestalo je struje?
O... opa! Divota! Šta je to? Ljubav božja?
To je torta pravde! - O, dezert. Pomislio sam da fali dezert!
Nikad pravdu nisam video u boljim rukama!
Ne može da se kaže da naša pravda nije prosvećena!
Reč ima odbrana!
Ovo je prvi put, gospodo... od kada nosim ovu togu
da mi se desi da vidim okrivljenog da aplaudira optužnici javnog tužioca
koji za njega traži najstrožiju kaznu!
A zašto je to učinio?
Ironično? Ne. Zato što mu se svidja? Ne.
Da pridobije blakonaklonost suda? Ne.
Pa onda zašto je to učinio? - Zašto? Zato što je dobar, dobar!
Okrivljeni je aplaudirao. Uzvikivao je... svoje divljenje
zato što ga je javni tužilac opisao jasnim bojama, tu nema sumnje,
ali u kontekstu opisa u kome je Rosi video sebe kao heroja!
Hvala još jednom. - Ali kakav heroj?
Naš je Alfredo sve drugo samo ne heroj.
Alfredo Rosi, gospodo, nije kalibar glavnog junaka. On je samo statista.
Jedan mediokritetski i bledi lik na marginama dogadjanja... za njega prevelikih!
U rečima maga optužbe... iskočilo je jedno ubistvo,
kao iz madjioničarskog šešira neki zec.
Okrivljeni je rekao: "Bilo je nečeg izmedju mene i gospodje Ferati".
Ali šta očekujete da je moglo da bude?
U ovoj sam sudnici čuo pominjanje Kazanove i Kaljostra...
govorilo se o laganom hodu zavodnika.
To su reči vatrenog javnogu tužioca.
Ne! Ovaj je naš pokušao neki smešni pokret sa gospodjom,
ali podsetimo se koji je to čovek. Trgovački putnik!
Naviknut na jeftine avanture sa sobaricama u provincijskim mestima.
Gospodja ga je Ferati otkačila kao lakeja, nije se ni uvredila, zabavljala se!
U stavri Rosi čim postaje direktor Efestiona izbacuje gospodju Ferati
i sa njom bivšeg sekretara komendatora, tog ogavnog Otela Lencinija. A zašto?
Iz osvete. Zato što je otkrio da su gospodja Ferati i Lencini bili ljubavnici!
Ferati saznaje da ga supruga vara i pozli mu!
Slažemo se sa optužnicom!
Jedino što je Alfredo bio taj koji je otkrio tu vezu
nadajući se da će da dobije mesto Otela Lencinija,
ako ne u krevetu gospodje Ferati barem u srcu svog principala.
Ali to srce je, nažalost, visilo o tankoj niti!
A to ovaj naš Alfredo, lišen velikih vrlina a nesposoban za velike krivice, nije predvideo!
To je sve. Nema kriminalnog plana!
Nema zločina! Nema zločinca!
Alfredo Rosi, gospodo, je mali čovek.
Nenačitan i neobrazovan, skromnog moralnog statusa,
malogradjanin, dečački ponosan na skupocene igračke, žene, automobile,
vilu koju napokon poseduje,
Alfredo Rosi, gospodo je samo običan izletnik na plažama života!
Ali zar ćemo za to da ga osudimo?
Mom branjeniku, kome se mnogo dopadaju sramotne pohvale koje mu je izrekla optužba,
i koji je ko zna iz kojih razloga tako nestrpljiv da plati za ko zna kakve krivice,
želeo bih samo da naglasim jednu Demostenovu rečenicu.
Jednoj kurtizani koju mu je tražaila za svoje usluge hiljadu drahmi,
rekao je: "Ne dajem toliko za... kajanje!"
To je sve!
Uvaženi sude... tražim da Alfredo Rosi bude u celosti osobodjen optužbe!
Gospodine predsedniče? Odbrana je završila! - Odbrana...? - Završila!
A, da, svakako! Završila je. Dobro.
Da li okrivljeni ima nešto da doda u svoju odbranu pre nego se sud povuče?
Naravno da imam, gospodine predsedniče!
Da dodam, dabome! Voleo bih da vidim... posle svega što je o meni rečeno!
Hvala.
Pre svega želim da izjavim da me je govor odbrane duboko razočarao!
Da sam to znao izabrao bih drugog branioca!
Oprostite, grofe, vi ste delovali kao tužilac! Svašta ste o meni rekli!
Ponizili me, omalovažili, prekrili gomilom ružnih reči!
U redu, možda sam nenačitan i neobrazovan ali vi, izvinite...
o meni niste baš ništa razumeli!
Naprotiv... naprotiv moram da kažem da je javni tužilac
iskopao, ušao upravo u suštinu moje ličnosti, pročitao me!
Prvi put u životu, gospodo, osetio sam... da sam shvaćen, cenjen!
Vaša završna reč, dragi javni tužioče, za mene je bila čisto otkriće!
Sem ponekog dela koji ste izmislili, priznajte!
Kao ono o travestitima! Ali sve ostalo bilo je predivno!
Dogadjai su se odvijali tačno kako je on rekao...
I ove večeri ovde medju vama, dok me je otpuživao,
osetio sam kao neki udar struje.
Gospodo sudije, večeras sam shvatio da sam izvšio ubistvo.
Ubistvo s predumišljajem, hladnokrvno.
Zbog ambicija, žedji za uspehom.
Da, tačno je, grofe od Brunetijera, ja jesam neobrazovan,
nisam nažalost pohadjao sve vaše univerzitete,
ali suprotno od onog vašeg prijatelja, kako se ono zove? Temistokle?
Demosten. - Da, kao rekoh... Demostole.
Da, taj što je rekao za cenu, što nije hteo da plaća kurvama!
Ja, naprotiv, hoću da plaćam!
Jer dok ste me ispitivali, dok ste prekopavali po mom životu,
dok ste malo po malo otkrivali moj zločin, i ja ga otkrivao sa vama,
pa dobro, osetio sam da se ponovo radjam!
Gospodo, gospodo sudije, imate ovde pred vama novog čoveka!
Čoveka koji jeste pogrešio... čoveka koji je ubio, gospodo...
ali koji sada najzad želi da za to plati.
I vedrog ću duha da prihvatim svaku presudu koji mi ovaj sud bude utvrdio!
Čak i najtežu!
Gospodo sudije... osudite me! Osudite me! Osudite!
Osudite me! - Alfredo?
Ma ne, Alfredo, nemojte tako! - Gospodine Rosi! - Gospodine Alfredo!
To je igra! - Ali stvari su zaista išle...?
Gospodine Rosi! - Nisam mogao da pretpostavim...
Dobro sam izveo? Kako je bilo? Dobro sam izveo? Došlo mi je spontano!
Prvi put držim govor. Hvala, sinjorina!
Bravo! - Mnogo hvala!
Jeste videli? Bez sudskog iskustva, diplome sve vas sam obmanuo! - Bravisimo!
Shvatio sam da nije teško. Dovoljno je biti usredsredjen!
Bravo! - Ako želite ponoviću! - Ne! - Ne? - Pustite!
Kako želite! - Bilo je dovoljno.
Veliki ste vi glumac! - E, treba samo malo mašte!
Imate prirodni pozorišni instinkt. - Zahvaljujući vama, imitirao sam reči, gestove!
Red! - Izraze lica koje pravite! - Red! - Da, gospodine predsedniče, da!
Sud se povlači u savetničku sobu da dodnese presudu.
Da vidiš sada belaj! - Predsednik se nikada ne šali.
Šta će da mi urade? Gde idu ova dvojica? - U savetničku sobu... ako tamo stignu.
E, fantastična je ova igra! Beskrajno vam zahvaljujem za ovo divno veče!
Nadji mi "animus necandi". Misdlim da je član... - 575! - Da!
Posle mi potraži moj traktat o... "Erostrat i zločini iz ambicije".
Nadam se da će da me osude na smrt. Treba onda ispuniti poslednju želju osudjeniku, jelda?
Koja će da vam bude poslednja želja?
Što? Ne možete da pogodite?
Dotor Rosi?
Vaša supruga iz Riminija. - Da!
Halo? Ko je?
O... Silvanauća! Maco!
Ne, kakav bar! To je restoranska muzika.
Nisam krenuo nazad jer je sastanak pomeren za sutra ujutru u devet.
Ma šta pričaš? Zaboravio? Ja?
Našu godišnjicu? Izvini, što bih rekao Ravici:
"Nazovite moju suprugu u Rimini i recite da me nazove na ovaj broj!"
Pa naravno, maco! Da nam čestitam, zar ne?
Sve nejlepše meni! Sve najlepše tebi!
Sve najlepše Silvana! Sve najlepše i mnogo sreće!
Jesi čula, maco, ti što mi nikad ne veruješ?
Prekinula je!
Gde smo stali?
Kako to da niste rekli svojoj ženi da ste ovde u zamku?
Ja? Sa četiri matorca? I ona da mi poveruje? Ne poznajete je vi!
Ali se vidi da supruga poznaje vas!
Ti ne želiš da me upoznaš? Vidimo se posle?
Ko zna? Ako vas osude na smrt...
Mogu onda ja da dodjem kod tebe! - Ne! Doći ću ja u ćeliju osudjenika.
Gospodo... sud! - Sunce ti...
Vratite se na svoje mesto!
Dugo sam odmeravao u samoći savetničke sobe
i zaključio da u tom svetu kojim Alfredo Rosi prolazi svojim moćnim autom
ljudska pravda, koja ima malu cilindražu, nikad ne bi mogla da ga stigne,
ali ga je sudbina dovela u ovaj stari zamak gde se sa pravdom suočio,
sa pravom pravdom! Mada u penziji.
Dajte mi!
U ime naroda... U ime svih naroda...
sud u zamku de la Brunetijer... proglašava Alfreda Rosija krivim...
i osudjuje ga... na kaznu smrti!
Sud ga predaje egzekutoru pravde kako bi ga lišio života...
odrubljivanjem glave!
Čestitke! Živeli! Živeli!
Hvala! - Bravo! - Čestitke!
Hvala! Hvala!
Dragi Alfredo! - Avokato!
Izgubili smo! - Da li ste kod presude osetili strah?
Ne, to je bio samo trenutak. Oluja! Vi sta baš dobri, predsedniče!
O, moj tužilac! - Javni tužilac!
Pijmo u čast osudjenika na smrt! - Kruni lepe večeri! Hvala! Hvala!
Posle vas! - Mom avokatu!
Javnom tužiocu! - Prosit! - Uzdravlje!
Uzdravlje! Za našu lepu igru! - Uspeloj pre svega zahvaljujući vama!
Špagete! - Oho, i špagete!
Pod uslovom da ih kanćelijere... unese u zapisnik!
Ne, ne, to je za vas. Vi ste osudjeni!
Ja sam, u stvari, kao poslednju želju imao nešto drugo na pameti, jelda Simoneta?
Nemojmo to da zaboravimo!
Osudjen sam na smrt. Dobro, kažem, ali gospodin grof nas je baš obrukao!
Kao domaćinu ja mu skidam kapu...
Ugodno veče!... Ali kao advokatu, ili je grof ili advokat!
Evo Simonete koja će da mi pripremi krevet!
Lepa! Šta radiš, odlaziš? Ja strpljivo čekam.
Svako obećanje obavezuje, imaj to na umu!
Šta to radiš? Što me svlačiš? Pusti, sam ću!
Ionako ne možemo da pričamo jer si mutav!
Stavio si mi i šećer? Hvala ti. Baj.
Baš si ljubazan. Ti si ljubazni dželat!
Napoleone moj, super veče!
Zamisli da sam se bacio na dijetu. Paradajz i mocarela, šesto kalorija...
večeras šesto miliona!
Kako da se ubacim u krevet?
Opa!
Nedovoljno sam se zatrčao. Bolje da se uzverem!
Evo me! Stižem!
Bože, gde ću?
A ovo... čije su? Moje?
Napoleone, kakav ti je ovo krevet? Dobar je možda za kožu ali za ostalo!
A sam sam. Zamisli kad uskoro budemo udvoje!
Ja i Simoneta.
Evo me, spreman!
Dodji samo, Simoneta!
Nećako dželata!
Dodji da zadovoljiš poslednju želju...
osudjenog na smrt!
Dodji, dodji!
Dodji, Simoneta...
da me ugušiš!
Glavudža!
Ko je?
Ko si ti? Simoneta?
Sinjorina! Šta vi ovde radite? Pratili ste me?
Da?
Podji sa mnom!
Gde? Udjite vi ovde!
Ne, sačekaj! Podji sa mnom! - Idem!
Ko vam je rekao moje ime?
Gde me vodite? Ka svetlu?
I vi ste gošća u zamku?
O... motor! - Penji se!
Idemo motorom? Po kući?
Gde, gde me vodite?
Polako!
Jesmo stigli?
O, drage moje! I vi ste tu!
Ona mi uvek nešto govori ali ja je ne razumem.
Lepi moji prijatelji, čekali ste me?
Ali šta je ovo? Noćna zabava?
A šta je ovo? Panj! Bože!
Gubilište! Šta ovo znači?
Šta ćete da mi uradite? Kakva je ovo igra? Nastavlja se i noću?
Kanćelijere, predsedniče, avokato, javni tužioče!
Rekli ste mi da je sve igra! A svaka igra traje kratko!
Ne, gospodine Rosi, nije bila igra!
Nije? - Nije bila igra!
Gospodine dželatu... hvala puno za slavlje...
Ne! Stanite! Šta radite?
Ne! Zašto me stežete za... vrat?
Ne! Bože! Šta radite?
Ne! Čekajte! Ne smete to! Ne mogu tako da umren!
Ja sam katolik! Hoću sveštenika! Hoću sveštenika! Hoću sveštenika!
Hoću svetenika! Hoću sveštenika!
Sveštenika!
Hoću sveštenika! Hoću sveštenika!
Hoću... sveštenika! Hoću... Ej! Šta?
Zar sam spavao na podu? Šta je bilo? Ko je to?
Dobro jutro, gospodine Rosi!
Simoneta!
Koliko ima sati, dušo? - Sedam.
Ujutru? - Da.
Donela si mi šolju kafe?
Ovo je carski doručak!
Da? Napoleone, ujutru si udarao, a?
Izvini Simoneta, ali... što noćas nisi došla?
Došla sam ali vas nije bilo.
Kako nije, izvini, bio sam ovde!
Čekao te! Možda sam zadremao, pao sa kreveta!
Ne! Gledala sam ali vas nije bilo!
Pa da... a gde sam išao? Gde ovako u spavaćici?
O Bože!
I vrat! Ao! A... nosi se!
Simoneta draga... cele sam te noći čekao! Čekaj, gde ćeš?
Nedostajala si mi! Da znaš šta sam sanjao čekajući te...
Dotor Rosi! - Čekaj!
Čuj, moram nešto da ti kažem, izvini!
Dogovorili smo se dok smo igrali da dodješ kod mene! Što nisi došla?
Dotor Rosi! Dotor Rosi! - Ostani sada!
Imate zakazano u devet. - Znam, samo minut!
Sastanak je važan! - U redu... važan, ali...
Dodjavola, koje gvozdeno pamćenje imate svi vi ovde!
Dobro jutro! Dobro jutro svima!
Dobro jutro! - Srećno ustali!
Oho! Dobro jutro, kanćelijere, kako je?
Jeste se lepo odmorili, dotor Rosi? - Pa onako, baš dobro ne bih rekao!
Ali noćas sam shvatio zašto je Napoleon spavao tako malo.
Jadnik! U onom krevetiću, možda je više voleo da ode u neku bitku nego da spava!
Jesu vam doneli doručak? - Jesu, popio sam kafu, hvala.
Kafe kompleto? - Kako? Nije bila kompletna, kao za Uskrs!
Štrbnuo sam ovamo i onamo pomalo! Dodjavola, koliko jedete vi u Švajcarskoj!
Kafe kompleto. - A naš gospodin grof i njegovi prijatelji, šta rade? Još spavaju?
Svakako su ostali malo duže noćas, a?
Šta vi radite, kanćelijere, zapisujete sve, zapisnik? A šta je ovo?
A, brošura zamka! Lepo! Uzeću za uspomenu.
I ovo, hvala. Šta je to? - Račun!
A, štampa računa! Litografija? - Ne, nije. Račun.
Račun! Kako račun, izvinite? - Nadam se da su cene razumne!
Cene? Izvinite, kanćelijere, objasnite mi. Ali...
pa ovo je račun! - Već smo rekli!
Zar je ovo hotel? - Da, očigledno!
Da? E... izvinite, ali... mislio sam... ja sam mislio...
da sam grofov gost! - Gost u smislu...
Ovde vidim po pet obroka. Znači vi ste bili moji gosti!
"Snažne emocije u zamku Brunetijer" Pa verujem!
I te kakve emocije! 52.000... 50... 50... šta je ovo?
524.000 lira! Držite, kanćelijere! Ovo je vaše. Poklanjam vam!
Shvatio sam. I dalje je igra koja se i jutros nastavlja!
Baš duhovito, ali ne znam do koje mere. Jer uostalom... hej...
pošto nisam unapred obavešten nisam obavezan da platim nikakav račun!
Plaćam ono što naručim! Izvinite, pozvan sam, zamoljen da ostanem!
Vi ste pravnik?
Onda morate da se složite da ovde imamo sve elemente prevare!
Ja radim samo ono što mi kažu, ali ako vi želite, dotor Rosi,
možemo da kažemo Pileu da ode i pozove gospodina grofa.
Ne... kakve veze ima Pile, što da kažete Pileu da pozove grofa?
Neću da se raspravljam ali ovo su neprijatne scene!
Nikada mi se nešto ovako nije desilo!
Izvinite, zamislite! 524.000 lira. Mnogo, ej!
Imajte na umu da smo u punoj sezoni i da gospodin grof ne prihvata prvog ko stigne.
I baš je mene odabrao? A šta da vam kažem!
Hvala! Počašćen sam! Vina: 165.000 lira!
Garantujem vam da na vinima imamo malu zaradu!
Apartman Napoleon: 23.000 lira. Iznajmljivanje fraka: 15.000 lira.
Telefonski poziv majstoru. Dobro, to je u redu: 250 lira.
Medjugradska Milano: 3.400.
Šampanjac i cigare: 32.000 Sve ste ubacili! Čim mrdnem vi cap!
O... a šta je ovo? I sudjenje naplaćujete!
Predsednik Duc: 50.000. Tužilac Corn: 30.000.
Avokato La Brunetijer: 30.000. Kanćelijere: 12.000.
U redu, u redu! - Nismo skupi! - To vi kažete!
Svi smo autentični sudski činovnici! Ja sam još na službi u sudu u Bernu,
štaviše, imam sudjenje u jedanaest...
Macola na svim jezicima. "Najlepše veče u mom životu".
Ja sam ga hteo! Krivica je moja!
Mogu da platim čekom? - Ne, više volimo u kešu! - Dobro!
Za to smo primenili i popist od 10%.
Zamisli, ovi su napravili lovu!
Evo! Izvinite, nije da sam cicija
alu tu je nešto što ne shvatam. Hoćete da mi objasnite? Evo!
Ovo je po 500. 50.000. Šta je?
A, da... poslednja želja!
Kako bi rekao gospodin grof... pupoljak ruže za poznavaoca cveća...
Zašto, i sinjorina Simoneta igra?
A, ne, ne... ne uvek, ali kada je gost posebno zainteresovan...
Čujte, kanćelijere, još samo jedan mali detalj morate da mi objasnite,
jer ja, znate, sam ne uspevam!
kada sam to potrošio 70.000 lira za folklorni hor?
A, evo ga, dotor Rosi! Dodjite da vidite! Vas čekaju!
O, evo grofa, dolazi posle salda! I obraća mi se sa dotore!
Šta je sada? Novo iznenadjenje? - U vašu čast!
O... folklorni hor u nošnji!
Her Rosi, kažu! - Vaše ime!
Odmah su mi naučili ime. I verujem. Za 70.000 lira!
Šala! Hteo sam hor!
Dobro jutro, dotore! - O, dragi moji!
Poslaću vam iz Milana mnogo gostiju.
Njima morate da sudite! Sve pošteni ljudi, sa velikom burmom!
Uzmite, ovo je za vas! - O, hvala predsedniče!
Šta je? Cev? Šta ima unutra?
Diploma? - Ne!
Preduda smrtne kazne! - Da?
Lepo, okačiću je u ofisu, a?
Dobro! Zbogom, drage moje sudije!
Zbogom grofe, hvala za ovo veče! - Dovidjenja!
Zbogom! - Predsedniče! Dotore! Dovidjenja, dotore!
Hvala vama za lepe veče!
Hvala, Pile!
Šta bi da vam kažem. Bilo je to najlepše veče u mom životu!
Zbogom!
Dotore? Usluga nije uračunata!
A, sad govoriš! U redu!
Drži deset! Mutavi sluga!
Koji lažovi!
Zbogom lepoto! Hvala!
Aufiderzen! - Molim! - Hvala!
Hvala svima!
Dodjite, dotore! - Hvala. - Dodjite, dotore! Sve desno. Okretati!
Zbogom!
Ne vredi! Mora da se prizna! Italijani su najbolji gosti! - Jesu!
Ček...
Sinjorina?
Sudbina je da se sretnemo!
Sinjorina? Sinjorina?
Juče su mi se kola pokvarila!
Znate... da sam vas noćas sanjao?
Da samo znate gde sam zbog vas završio!
A... gde me danas vodite?
Majko božja!
Preveo Donato Di Bergamo